Vi ankrade i rymden vid en fjärran satellit
som i evig bana kring sin stjärna låg.
Där mötte.. [nej, fan]
Där mötte jag i mässen en törstig parasit,
En barndomsvän... en barndoms vän som jag nu åter..
[vad fan är det här - det gick bra hemma]
[Vi tar om det från början]
Vi ankrade i rymden vid en fjärran satellit
som i evig bana kring sin stjärna låg.
Där mötte jag i mässen en törstig parasit,
en barndomsvän som jag nu återsåg.
En barndomsvän som jag nu återsåg.
Hej käre Oscar Fikonström, min gamle barndomsvän!
Du gamle sailor, lever du ännu?
Vad är det som har hänt dig, du känns ju knappt igen?
Jo, vad som hänt ska du få höra nu.
Jag rymde ifrån Jorden redan tidigt som du vet,
för jag ville ut på rymdens ocean.
Med tiden fick jag hyra på en gammal rymdraket;
chiefen var en jävel, men han var en fan.
Chiefen var en jävel, men han var en fan.
Vi seglade på Vega med smuggelgods och sprit.
Jag var ännu ung och grön och rätt naiv.
Jag knackade rost i fören, men fick inget för mitt slit.
Å den tiden var den värsta i mitt liv.
Den tiden var den värsta i mitt liv.
Slita hund i alla väder, uti rymdens svarta hål -
och frivakt i reaktorns hemska glans.
Rymden kryllar utav monster som på människor taga kål,
och för jämnan ska en rymdman va till hands.
För jämnan ska en rymdman va till hands.
Jag har sett det mesta som här finnes kvar att se.
På Capella mötte jag en skön blondin.
Vi var i hennes våning när hon exploderade -
hela hon var skapt av nitroglycerin.
Hela hon var skapt av nitroglycerin.
Svart av sot och utan kläder - hela kroppen som ett sår -
satt jag häpen där med aska i min famn.
När en man med åtta armar plötsligt fram emot mig går:
jordens konsul med ett obegripligt namn.
Jordens konsul med ett obegripligt namn.
Jag fick nya syrgastuber och en skaplig strålpistol
som var fylld av död och vilda stjärnors kraft.
Konsulns brylling ordna hyra till en mycket fjärran sol,
men den resan var den värsta som jag haft.
Den resan var den värsta som jag haft.
Skeppet där jag tagit hyra var av underlig modell.
Allt var fel och luften stank som en kloak.
Kaptenen var som en bläckfisk täckt av stora gröna fjäll,
med ondskefulla ögon fram och bak.
Med ondskefulla ögon fram och bak.
Tjugo ljusår ifrån Jorden fick vi fel i vår maskin,
djuren i vår last drack upp vår proviant.
Vi fick hålla oss vid liv med hjälp av öl och aspirin,
det är knappt så man kan tro att det är sant.
Det är knappt så man kan tro att det är sant.
Ja det var hårda år i rymden, men jag klara mig ändå.
Å fast trettio, jag är än vid full vigör.
Så tack för alla drinkar, men nu måste jag nog gå -
jag har smuggel i raketen utanför.
Jag har smuggel i raketen utanför.
Så skildes jag i mässen, med ett par små enkla ord
och ett handslag från min gamle barndomsvän.
Medan tusen miljoner blanka stjärnor ovan står
på den kalla och svarta himmelen.
På den kalla och svarta himmelen.